57 
ger i grönt, och ej är rent blå, sä innehåller den 
ännu källsyrad kopparoxid upplöst, hvars ut- 
fällning kan befordras med försigtig tillsats af 
kolsyrad ammoniak och vätskans uppvärmning. 
Den källsyrade kopparoxiden har en ljust 
grågrön färg. Drager den i brunt, så håller 
den ännu källsats-syra. Den tvättas väl, ut- 
röres med så litet vatten som möjligt, och sön- 
derdelas med svafvelbunden vätgas. Dervid in- 
träffar vanligen att svafvelkopparen ej blir svart, 
utan lefverbrun, och om man vill genast sila, 
går vätskan lefverbrun igenom filtrum. Lemnas 
den då i 24 timmar i korkad flaska, så kan den 
afsilas; men ju mera vatten man tagit, ju sed- 
nare skiljer sig svafvelmetallen från vätskan. Of- 
ta händer, att om vätskan går klar igenom, be- 
g3ainer svafvelmetallen följa med under tvätt- 
ning. Om man ej uttvättar genast, ulan låter den 
på filtrum stannade svafvelmetallen, våt af käll- 
syra, träffas af luften, så får man sedan sur käll- 
syrad kopparoxid i det genomgående. Om den 
bruna vätskan, innehållande svafvelmetallen» i 
en korkad flaska upphettas till omkring +80^, 
så blir den mörkt grönblå och genomskinande i 
tunn kant, men svafvelmetallen icke derföre det 
minsta lättare att på filtrum afskilja. Den på 
filtrum stannade svafvelmetallen slutar alltid med 
att blifva svart. Deri stannar nästan alltid en 
portion källsats-syra, som kan utdragas med kol- 
syradt alkali. 
Den silade källsyran är en blekgul vätska, 
som måste afdunstas i lufttomt rum. I luften 
färgar den sig brun, och får en på ytan i regn- 
bågefärger spelande hinna af källsats-syra. 
