6o 
I retorten återstår ett utsväldt kol, som trögt 
förbrinner, utan återstod, om syran var ren. 
Ammoniakhalten i destillations-produkterna ut- 
märker en halt af qväfve i källsyran. Denne 
blir ännu mera uppenbar då källsyradt kali el- 
ler natron utsattes för torr destillation. Den öf- 
vergående, vidbrända vätskan håller då så myc- 
ket ammoniak, att den är alkalisk, och att den 
luktar vidbrändt ammoniakaliskt, nästan som de- 
stillations-produkterne af tobak. Det återståen- 
de kolet har samma egenskap, som det af urin- 
syra erhållna, att, sedan det länge varit npp- 
hettadt till lindrig glödgning och långsamt för- 
minskats, så tänder det sig till slut och brin- 
ner med mycken glans. Källsyran består af 
kol, väte, qväfve och syre, i förhållanden som 
jag icke undersökt. Jag har å ena sidan saknat 
tillräcklig myckenhet af denna syra, för att der- 
öfver anställa en utförligare undersökning, och 
dels har den föreställning, att det sura deri kun- 
de vara en syra, känd eller okänd, åtföljd i ke- 
misk förening af ett qväfhaltigt ämne af orga- 
niskt ursprung , såsom t. ex. bonzoésyra är för- 
enad med ett dylikt i urinbenzoesyran (megsy- 
ranj, och att det framdeles kunde blifva möj- 
ligt att skilja syran derur. En analys derpå, 
sådan den nu är, vore då ett förspildt arbete, 
hvaremot undersökningen af de förhållanden som 
framte sig vid denna kropps behandling med 
reagentia, alltid behåller sitt värde. 
Af källsyrans förhållande till andra syror 
har jag undersökt endast det till salpetersyran. 
Källsyran löses deri i köld, utan all synbar för- 
ändring. I värme utvecklas litet qväfoxidgas, 
och sedan kan salpetersyran afdunstas derifrån. 
Intorkad i vattenbad, lemnar den en gulaktig, 
