62 
fällas, och om saltet var neutralt, löses ingen 
lerjord deri. Lösningen blir då blekgul, och en 
ny portion lerjords-hydrat färgas icke mera deraf. 
Vill man frambringa dessa föreningar i fast form, 
utan att de af luftens inflytande förändras, kan 
man förfara på följande sätt: Ren källsats-syra 
upplöses i vattenfri alkohol och indrypes i en 
lösning i vattenfri alkohol, af basens ättiksyrade 
salt. Deraf uppkommer en i det närmaste hvit 
fällning af halfslemmig consistens, som tages på 
filtrum och tvättas med alkohol och torkas se- 
dan i lufttomt rum öfver svafvelsyia. Den bUr 
i torkning gul och horn lik. Torkad i luften, går 
den i brunt, och ger en mörk upplösning, som 
håller källsatssvra. 
Källsyran hörer utan all gensägelse till de sva- 
gare syrorna. Det oaktadt sönderdelar hon ät- 
tiksja^ade salter , fäller basen ur dem, då hon 
dermed ger ett svårlöst salt, och utjagar ättik- 
syran derifrån, då hon blandas till en lösning 
af ett ättiksyradt salt och dermed intorkas, men 
under denna strid emellan syrorna öfvergår en 
ej obetydlig del af källsyran i källsatssyra. Se- 
dan ättiksyran afdunstadt, luktar då återstoden 
likt en varm upplösning af lim, och massan 
är svartbrun. Öfverskottet af ättiksyradt salt 
kan derur utdragas med koncentrerad alkohol. 
För att bestämma källsyrans mätlningska- 
pacitet, fällde jag en lösning af ättiksyrad bly- 
oxid med en ren och i det närmaste färglös 
källsyra, som litet isender blandades till biylös- 
ningen. Fällningen var i återkastadt ljus nära 
hvit, men lyste gulaktig i genomseende mot da- 
gen. Den tvättades, torkades i lufttomt rum, 
slutligen vid +100°, och vägde då o.og gr. Den 
sönderdelades med svafvelsyra, hvaraf erhölls 
