63 
0.4 1 65 svafvelsyrad bijoxid torkad vid +ioo° 
i vattenfri luft. Efter glödgning i en öppen pla- 
tinadegel, hvarunder det förvSt blef brunt och rök- 
te ganska obetydligt, blef det åter hvitt och 
vägde 0,41 > som icke Ökades genom behandling 
med salpetersyra. Denna halt af förbrännligt 
ämne härrörde från källsats-syra, som bildat sig 
och förenat sig med det svafvelsyrade blyet. 
Om vigten af en atom svafvelsyrad blyoxid för- 
håller sig till vigten af en atom källsyrad bly- 
oxid, såsom 4* ' så väger en atom källsyra 
1333.4 ^^^^ ^^^^ mättningskapacitet är 'y.5. 
I ett annat försök mättades källsyra så no- 
ga som möjligt med kalkhydrat, silades och af- 
dunstades i lufttomt rum. Den var en mörk- 
gul, hård, genomskinlig massa, som, fÖr att be- 
frias från allt möjligt öfverskott af källsyra el- 
ler af inblandadt ättiksyradt salt, utkoktes ett 
par gånger med alkohol och torkades sedan vid 
-Moo^ i vattenfri luft. 0,261 af detta salt för- 
brändes, till dess att endast kalk återstod. Den- 
na förvandlades till gips, som glödgad vägde 
o, i3o5. Efter en analog beräkning utfaller käll- 
syrans atom till 1 358.38. Jag har begagnat 
det förra talet, utan att derföre anse något af 
dessa bestäm manden för tillräckligt pålitligt. 
Källsyradt kali och källsjradt natron lem- 
na, efter föregången rening från källsats-syradt 
alkali, på sätt jag ofvanföre nämt, och afdunst- 
ning i lufttomt rum, en gul, extraktlik massa, 
som hårdnar, får sprickor och lätt lossnar från 
glaset. Den är fullkomligt neutral för reaktions- 
papper, har nästan alldeles ingen smak, som lik- 
väl om en stund går något åt alkalisk. Den är 
olöslig i vattenfri alkohol. Deremot löses den 
icke så obetydligt af spiritus af 0.86 e. vigt och 
