64 
i ännu större myckenhet af en mera utspädd. 
Upphettad pöser den ut, såsom ett växtsyradt 
salt, röker och luktar likt tobaksrök, h varefter 
ett poröst kol, genomträngdt af kolsyradt alkali, 
återstår. 
Källsjrad ammoniak blir under afdunstning 
sur, och iemnar en gul, eller i luften brun, ex- 
traktlikt massa, som rodnar lakrauspapper. I 
detta tillstånd håller den likväl ännu mycket 
ammoniak, som kan med kali eller kalk utjagas. 
Källsyrad har jt jord är så tröglöst i vatten, 
att den genom dubbel dekomposition kan fällas 
såsom en blekgul, flockig massa; men den upp- 
löses af mera tillslaget vatten, och lösningen Iem- 
nar ett hårdt, fernisslikt öfverdrag på glaset. 
Källsyrad kalkjord är lättlöstare, men kan 
också fällas» Dess löslighet förminskas mycket 
af andra salters närvaro. Den faller i blekgula 
kåfvor, då till en lösning af källsyradt alkali, 
blandas en lösning af chlorcalcium. Men om 
det förra blandas till det sednare, så behåller 
sig blandningen klar. Lösningen af källsyrad 
kalkjord lemnar en gul, genomskinlig fernissa, 
som ofta midt uti utgöres af en hvit, jordlik 
lemning. Den upplöses åter fullkomligt i vatten. 
Om det neutrala saltet försättes med öfverskott 
af syra, afdunstas och sedan den fria s} ran med 
alkohol utdrages, så återstår ett äfvenledes ex- 
traktlikt, blekgult, i vatten lättlöst surt salt. Det 
samma fås äfven då man digererar nativ kolsj^- 
rad kalkjord med källsj ra. Ett basiskt salt fås, 
då lösningen af det neutrala saltet blandcis med 
kalkvatten, hvaraf en blekgul, tlockig fällning 
bildas. Det fås ock då källsyradt alkali blandas 
med kalkhydrat, h varvid alkalit återstår kaustikt 
i vätskan. KälU 
\ 
