66 
i ett cylindriskt kärl, under ett lag af Lomolja, 
genom en i timmar fortsatt digestion. Efter 
denna tids förlopp hade oljan blifvit rödgul, 
förmodligen af upplöst jernsalt, som deri öfver- 
gått till en högre oxidation. Vätskans färg var 
oförändrad. Den utsögs med en pipett. Den 
rodnade lakmuspapper, och smakade likt ett jern- 
oxidulsalt. I luften bildades deri bruna strim- 
iDor, som försvunno vid omblandning, men 
slutligen blef alltsamman brunaktigt och oklart, 
och lemnade efter afdunstning ett i vatten icke 
mera lösligt oxidsalt, troligen blandadt med 
källsatssyradt. 
Källsjrad j em oxid. Då en från allt Öf- 
verskott af syra fri lösning af svafvelsyrad jern- 
oxid i vatten, eller en lösning af neutral jern- 
chlorid i vatten, blandas med en lösning af kall- 
syra, så grumlas den äfven af den första drop- 
pen. Syran ger vid infallandet en mörk strim- 
ma, alldeles lik den som af luften bildas i oxi- 
dulsaltet, men den försvinner snart och en blekt, 
rödgrå fällning bildas. TiilsäLtes mycket käll- 
syra på en gång, så bildas fällningen icke i ögon- 
blicket, utan fortfar under några minuter att öka 
sig. Med källsyradt alkali sker den genast. Ef- 
ter tvättning och torkning är den källsyrade 
jernoxiden jordartad, smutsigt hvit, men blir 
åter rödgrå då den fuktas. Den löses fullkom- 
ligt af ammoniak. Efter afdunstnlngen lemnar 
denna lösning en återstod af rödgul färg, hvar- 
ur vatten upplöser ett neutralt dubbelsalt med 
lemning af ett basiskt oxidsalt, som liknar till 
utseendet jernoxidhydrat. Af eldfasta, så väl 
kolsyrade som kaustika alkalier sönderdelas käll- 
syrad jernoxid, utan att af alkalits öfverskott 
upplösas. 
