70 
hinna af källsyrad silfveroxid i sin färgade mo- 
difikation. Om den vätska, hvaii källsyrad silf- 
veroxid fällt sig, ställes i digestion vid + 80° 
eller deromkring, så blir fällningen brungul, 
icke genom bildningen af källsatssyrad silfver- 
oxid, utan man har ett silfversalt af alldeles 
egen natur, som jag likväl för ofullkomligt un- 
dersökt, för att derom här kunna något med- 
dela. 
Källsatssyra, Jag har anfört, att man efter 
ockrans utdragning med kali, gör vätskan sur, 
och fäller med ättiksyiad kopparoxid denne 
oxids källsatssyrade salt. Detta tvättas ett par 
gånger med kallt vatten, som för hvar gång går 
gulare igenom, emedan fällningen, som är ett surt 
salt, upplöses af rent vatten, ehuru det icke är 
lösligt i saltlösningen. 
Fällningen utrÖres våt med ganska litet vat- 
ten och sönderdelas med svafvelbundet väte. 
Hvad jag vid källsjnan anfört om svårigheten 
att afskilja s vafvelmetallen , gäller här i änim 
högre grad. Man får en mörkbrun upplösning, 
som, afdunstad, lemnar en svartbrun, sprucken, 
merendels midt uti upphöjd massa, som lätt 
släpper glaset. Genom extraktion med vatten- 
fri alkohol i värme utdrager man den icna sy- 
ran, från en ringa inblandning af saker, som 
återstår. 
På filtrum stannar med den svafvelbundna 
metallen en annan j^ortion källsatssyra, mindre 
lö»lig i vatten. Denna utdiages med en lösning 
af ättiksyradt kali, som upplöser den och går 
mörkbrun igenom. Lösningen afdunstas, det ät- 
tiksyrade kalit utdrages med alkohol af 0.86, 
b vari det källsatssyrade ;ir olösligt. Denna om- 
ständighet gör att man också rätt väl ur en 
