7» 
blandning af källsyradt och källsatssyradt kali 
utdrager det förra med lemning af det sednare, 
som ej mera meddelar alkoholn någon färg. Ur 
del källsatssyrade kalit kan syran sedan afskil- 
jas med saltsyra, som dock icke fäller den 
fullkomligt. 
Om källsatssyran är en egen syra, eller en 
analog med vinsvafvelsyra , urinbenzoesyra o. fl. 
måste jag lemna oafgjordt, ehuru den sednare 
meningen synes mig hafva en öfvervägande san- 
noHHiet. De tvenne tillstånd af olika löslighet 
livari källsatssyran fås, synas bero på olika 
förhållanden emellan ett ämne, som genom käll- 
syrans förändring på luftens bekostnad bildas, 
och källsyra, som dermed kemiskt förenar sig. 
Om t. ex. den med saltsyra fällda källsatssy- 
ran mättas med kali, och saltet digereras med 
nyss fäldt lerjordshydrat, så färgas detta mörk-' 
brunt, lösningen blir gul, och fäller med ättiks.y-f 
rad kopparoxid ganska ren källsyrad koppar- 
oxid. Om deremot det från svafvelmetallen med 
ättiksyradt kali utdragna, förut från den lösliga-^ 
re delen väl uttvättade, digereras med lerjords- 
hydrat, så blir lösningen färglös, och blott ett 
spår af källsyrad kopparoxid fälles derur. På 
lika sätt då källsatssyrad blyoxid sönderdelas 
med utspädd svafvelsyra, så upplöses i vätskan 
källsyra, samt källsatssyra, den sednare likväl 
i mindre qvantitet, och i blysaltet stannar i före- 
ning en stor del af syrans brunfärgande ämne, 
som hvarken syra eller alkali utdrager, om e| 
blysaltet tillika sönderdelas, och som synes in- 
nebära detta färgande ämnes öfverflyttning från 
källsyran till svafvelsyran , med hvilken i före-r 
ning det bildat ett nytt blysalt, analogt med 
det källsatssyrade, men hvari svafvelsyra er-i 
