72 
sätter källsyra, och hvarvid kanske de relativa 
atortitaleii emellan detta ämne och den sednare 
syran kunna vara förändrade. Vidare : om käll- 
satssyradt kali fälies med ättiksyrad baryt, och 
fällningen tvättas ett par gånger med kallt vat- 
ten, som blandas till den genomgångna lösnin- 
gen, så kan man ur denna fälla källsyrad kop- 
paroxid med det ättiksyrade kopparsaltet. Fort- 
sättes tvättningen längre, så är det upplösta endast 
källsatssj^radt. Detsamma sker med kalksaltet. 
I dessa försök förutsattes alltid en källsatssyra 
utfälld med saltsyra; emedan en annan kan 
hafva innehållit källsyra utan förenings-tillstånd. 
Det nu anförda skulle vara afgörande, om 
icke den tydningen af fenomenen kunde med li- 
ka sannolikhet göras, att det ges en förening af 
källsatssyra och källsyra, som kan tillsamman 
utfällas af starkare syror, h varur källsyran på 
de anförda sätten kan ensam erhållas, utan att 
desTöre den återstående, brunfärgade delen, der- 
före innehåller källsyra eller upphör att vara en 
egen syra. 
Efter denna digression återkommer jag till 
källsatssyrans närmare beskrifning: Då den 
från kopparfällningen med svafvelbundet väte 
afskilda syran afdunstas till torrhet och behand- 
las med vattenfri alkohol, så utdrager denne en 
portion deraf i större myckenhet. Denna af- 
dunstad är åter temligen lättlöst i vatten, lös- 
ningen är brun, rodnar starkt lakmuspapper och 
smakar icke sui t, utan starkt sammandragande 
såsom garfämne. Den är svartbrun, sprucken, 
lossnar lätt från glaset, och ger ett mycket mörk- 
rödt pulver. Den delen deremot som en rin- 
gare (jvantitot alkohol lonuKil olöst, löser sig ef- 
ter luuid och med tillhjelp af viirme i en större 
