74 
alkali, som deraf blir surt af fri ättiksyra, hvil- 
keii under afdunstning bortgår så att återstoden 
är fullt neutral. I lösningar af ättiksyrad kalk- 
jord och barytjord upplöses den icke, men vät- 
skan blir sur, och ett i den salthaltiga vät- 
skan olösligt källsatssyradt jordsalt bildas. Att 
dömraa af den större lätthet hvarmed källsats- 
syran frambringar fällningar, skulle man tro, 
att den har större frändskaper än källsyran. 
Detta kan dock bero på föreningarnes större 
svårlösthet, och då de källsatssyrade fälla sig 
företrädesvis ur lösningar i vatten, så fällas de 
källsyrade företrädesvis ur lösningar af ättik- 
S3Tade salter i alkohol, som försättas med de 
blandade syrornas lösning i alkohol. 
För att bestämma käilsatssyrans mättnings- 
kapacitet, sönderdelade jag källsatssyrad bly- 
oxid (af den svårlöstare syran), som efter tork- 
ning vid +100"^ i vattenfri luft vägde 0.4365, med 
svafvelsyra, och erhöll en brun, svafvelsyrad bly- 
oxid, som, bränd i öppen degel, var gråaktig och 
vägde 0.2535 gr. Den behandlades först med 
salpetersyra och sedan med svafvelsyra, och väg- 
de då glödgad 0.268. Efter en beräkning från 
dessa dala, vore sjn ans atomvigt i6p3. o och dess 
niättnings-kapacitet vore 5.c). Ett försök med 
källsatssyrad baryt, anstäldt likväl allt för 
mycket i smått, emedan det mesta af saltet upp- 
löstes i tvättning, gaf af baryt-saltet torkadt, på 
sätt är anfördt, brändt och barytjorden mattad 
med saltsyra, dess halfva vigt chlorbarium , h var- 
af åter följer, att atom viglen voie 1642.2. 
Källsatssjradt alkali fås bäst neutralt då 
källsals-s^^ra upplöses i ältiksyradt alkali, afdun- 
stas och det ättiksyrade saltet utdrages med al- 
kohol. Del intorkar till ett svart, sprucket äm- 
