75 
ne, som med lätthet rifves till pulver, och som 
löses i vatten med svartbruii färg. Den koncen- 
trerade vätskan har någon simmighet. Det ut- 
fälles af alkohol, så att vätskan blir färglös. 
Ammoniaksaltet blir surt genom afdunst- 
iiing, löses sedan lätt åter i vatten, och rodnar 
lakmuspapper. loo d. vid +100° i vattenfri luft 
torkad källsatssjra gåfvo, efter upplösning i am- 
moniak, och afdunstning i vattenbad till torrhet, 
ii3.22 d. igen. Detta svarar rätt nära efter an- 
förda atomvigt mot tillkomsten af en atom vat- 
ten, och en enkel atom ammoniak, således mot 
bildning af tvefalt källsats-syrad ammoniak. Ef- 
ter räkning hade bordt fås 112.98. Om detta 
salt vid +100° utsättes för en ström af luft, så 
bortgår ytterligare ammoniak, och sedan löses det 
icke fullkomligt i vatten. 
De källsatssyracle jordarterna äro svartbru- 
na fällningar, som med gul färg småningom upp- 
lösas under tvättning. Afdunstas lösningen, så 
lemnar den en brun, sprucken återstod, som åter 
kan upplösas i vatten. Med öfverskott af basis 
bildas fullt olösliga salter. Källsatssyradt alkali 
kan kausticeras med kalkhydrat. 
Källsatssyran har en särdeles frändskap till 
lerjordshydrat. Digererar man källsatssyra med 
detta hydrat i öfverskott, så utfälles syran. Med 
mindre får man litet käilsatssyrad lerjord i upp- 
lösning. Men äfven källsatssyradt alkali, digere- 
radt med detta hydrat, utfälles så fullkom- 
ligt, att vätskan förlorar sin färg, och visar ef- 
teråt endast spår af källsyra. Fällningen är 
svartbrun. Efter dess förbränning finner man 
alkalit med lerjorden, så att här bildat sig ett 
i vatten olösligt dubbelsalt. Digereras den på 
sådant sätt frambragta föreningen, med utspädd 
