82 
efter fortsatt behandling, på lika sätt som förut fle-- 
ra gånger blifvit anförd t, erhölls en fällning full- 
komligt lik källsyrad kopparoxid. Alldeles detsam- 
ma var händelsen med det gula, af salpetersy- 
ran bildade, svårlösta ämnet, efter dess upplös- 
ning i ammoniak och afdunstning till torrhet. 
Den källsyrade kopparoxid, som på detta 
sätt erhölls, sönderdelad med svafvelbundet vä- 
te och afdunstad, gaf en syra, som till utseende 
och smak liknade källsyran, löstes såsom denna 
i vattenfri alkohol, blef under afdunstning bru- 
nare färgad, gaf med kali ett salt, som i torr 
destillation gaf ammoniak o. s. v., gaf med kalk- 
jord ett i vatten lösligt salt, som fälldes af öf- 
verskott på kalkjord m. fl. egenskaper, som ka- 
rakterisera källsyran; men den saknade en af 
dera som är ganska utmärkande, den, att, då den 
blandas med en utspädd upplösning af svafvel- 
syrad jernoxid i vatten, göra i första ögonblicket 
en brun sky, som snart försvinner och ersättes 
af en blekröd, nästan hvit fällning. Den här i 
fråga varande syran gaf ingen fällning med jerno- 
xidsalter, hvarken i fritt eller bundet tillstånd. All- 
deles detsamma var händelsen med den källsyra, 
som erhölls ur produkterna af salpetersyrans inver- 
kan på verklig källsyra och källsalssyra , och från 
hvilka jag i det föregående gjort hänvisning. 
Den källsatssyrade kopparoxid, som erhål- 
lits, gaf med svafvelbundet väte en kropp, all- 
deles lik källsatssyran, men den fällde limso- 
lution, hvilket den nativa icke gör. 
Likheten i dessa produkter med dem som 
erhållas då tackjern upplöses i salpetersyra, för- 
anledde alt jcniföra äfven dessa. Den bruna, 
i syra och vatten olösliga ålerstoden , befanns 
