84 
Jag skall iiu här anföra sarskilta prof på 
dessa trenne. Jag skall begynna med det sist- 
nämda. 
I. Lösningen i Salpetersyra öfvermättad 
med ammoniak. 
Den fällde intet, den gjordes derföre sur 
med litet ättiksyra. Ättiksyrad kopparoxid fäll- 
de dernr en ljusbrun, gelatinös kropp i ringa 
mängd, som ej närmare undersöktes. Genom 
ättiksyrans neutralisation och ny tillsats af ät- 
tiksyrad kopparoxid ficks endast en ringa qvan- 
titet af samma ljusbruna fällning. Med ättik- 
syrad blyoxid fälldes en svagt, gulaktig, temligt 
ymnig fällning, som tvättades och sönderdelades 
med svafvelbunden vätgas. Syran som afskil- 
des var gul. Den afdunstades, men då den ef- 
ter en viss koncentrering smakte sur, såsom en 
mineral-syra , och efter intorkning till syrups 
stadga, begynte fylla sig med bläsor, som luk- 
tade qväfoxidgas , så neutraliserades den med 
ammoniak, hvars öfverskott afdunstades; massan 
löstes i vatten, lösningen indröps i ättiksyrad 
blyoxid, som gaf en voluminös, källsyrad bly- 
oxid liknande fällning, h vilken samlad» blef gu- 
lare än vanligt. Detta härrör af ett särskilt , 
gult ämne, som för sig sjelft ej fälles af bl}^- 
salter, men följer källsyran i fällningen. Fäll- 
ningen tvättades och sönderdelades med svaf- 
velbundet väte, och lösningen afdunstades un- 
der luftpumpen. Den gaf nu en gul, sprickfull 
syra, som smakade likt källsyran, men som 
mjuknade sedan den varit utsatt en dag för luf- 
ten , och som vid iakokning i värme, åter fick 
åtskilliga blåsor. Denna syra höll således tilli- 
ka något annat, men dess upplösning förhöll sig 
till reagentia, såsom verkHgt innehållande käll- 
