217 
en återstod, som, tvättad och glödgad, innehöll 
nära lika mycket zinkoxid med jernoxid. Detta 
gaf mig anledning att förmoda tillvaron af en 
kemisk förening af zinkoxid med jernoxidul. För 
att utröna detta, fälldes en lösning af svafvelsy- 
rad jernoxidul och zinkchlorid med kaustik am- 
moniak i stort öfverskott. Den erhållna fällnin- 
gen frånskildes genast medelst filtrering, för att 
hindra tillkomsten af den jernoxid-oxidul som 
småningom utfälles ur den ammoniakaliska jern- 
oxidul-lösningen. Den erhållna fällningen, som i 
början var hvit, blef snart Llågrön och slutligen 
rödgul på ytan genom oxidation. Den upplöstes 
i saltsyra med den försigtighet, att en del stan- 
nade olöst till förhindrande af den bildade jern- 
oxidens upplösande. Lösningen, som var färglös, 
fälldes med kaustik ammoniak i stort Öfverskott. 
Fällningen, som i början var hvit, blef under 
tvättningen småningom blågrön, och slutligen 
rostgul på ytan. En portion deraf, upplöst i 
kungsvatten, och fälld med ammoniak, i stort 
öfverskott, gaf 0,142 jernoxid, och ur lösningen 
erhölls sedan o.o53 zinkoxid. Detta ger: 
Fe 0.128 håller syre 0.0291 
Zn o.o53 . . • . 0.0 1 o5, 
som nära svarar emot formeln ZnFe". Ammo- 
niaken har således, oaktadt den itererade be- 
handlingen dermed, ej förmått att från jernoxi- 
dulen skilja mera zinkoxid än att ofvanstående 
sammansättning kunnat återstå. Denna jernoxi- 
dulens benägenhet att förena sig med zinkoxid, 
torde kunna blifva af nytta att påminna sig vid 
bedömmandet af sammansättningar hos sådana 
mineralier, som innehålla dessa oxider. Att det 
