2 20 I 
takt med lösningen af salpeteisyrad silfveroxid, 1 
till en del dekomponeras på ett sådant sätt, att j 
jerncyanuren deri dekomponeiar en liten portion i 
silfversalt, en portion silfvercyanid bildas under | 
det att en motsvarande del salpetersyrad jern- I 
oxidul uppkommer i vätskan. Men den upp- 
komna saipetersyrade jernoxidulen, i sin ordning, 
åstadkommer på en annan portion silfversalt, 
en reducerande verkan, till följe livaraf litet silf- 
ver fälles, och en motsvarande portion jernoxid- 
salt bildas i lösningen. Häraf förklaras nu lätt 
den gråaktiga färgen, som fällningen får, äfven- 
som öfverskottet i analysen , härrörande derifrån, ' 
att allt silfret blifvit beräknadt såsom hafvande 
varit förenadt med cyan. Minskningen i jern- 
halt måste naturligtvis inträffa i samma förhål- 
lande, som en mer eller mindre stor qvantitet 
af jerncyanurens jern hunnit upplösa sig. Att 
förklaringen är den rätta, kontrollerades dess- 
utom genom direkta försök. En på förutnämde 
sätt erhållen fällning, skildes ifrån silfversolu- 
tionen, silfret i denna utfälldes med saltsyra, 
den filtrerade vätskan pröfvades genast med blod- 
lutssalt, som på ögonblicket deri åstadkom en 
fällning af berlinerblätt. Om lösningen af sal- I 
petersyrad silfveroxid är m3'^cket utspädd, och 
innehåller endast helt litet jernoxidulsalt, så sker 
reduktionen ytterst långsamt, men om några 
timmar är vätskan grågrumlig af utfäldt silfver. 
Uppvärmes vätskan, så sker reduktionen lättare, 
och redan vid +60^ börjar den att grumlas. Är 
lösningen mera koncentrerad, och uppvärmes 
till +90° å 100^, så blir förhållandet komplice- 
radt, emedan i detta fall saipetersyrade jern- 
oxidulsaltet sönderdelar sig sjelft, under bildan- | 
de af ett basiskt oxidsalt. i 
