23l 
de andra båda stanna, efter tellurens utfällning 
af luften, upplöste i vätskan. Det utlakade ka- 
lit innehåller de basiska metaller tellurbundna , 
med h vilka telluren varit orenad. Om man till 
detta försök nyttjar kolpulver i stället för olja, 
så kan man genast öka hettan, men lösningen af 
tellurkalium, som sedan fås, innehåller också tei- 
lurcalcium, hvars kalkjord, efter dess bildning, 
fälles med metallen , som då bör utt vättas, först 
med svag saltsyra och sedan med vatten. Ko- 
lets qvantitet bör alltid tagas så stor, att mas- 
san ej flyter under reduktion, i h vilket fall den 
pöser öfver bräddarna af degeln och förloras. 
Ur tellursilfver får man, genom den nu 
anförda metoden, föga eller intet tellur, emedan 
silfrets frändskap till telluren är för stark, för 
att telluren skulle kunna bidraga attgÖra kalium 
lättare redueeradt. För utdragning af tellur ur 
tellursilfver i smått, eller i sådana qvantiteter, 
som i kemisternas laboratorier användas, är det 
visserligen bäst passande att upphetta tellursilfret 
lindrigt i en svag ström af chlorgas. Chlortellur, 
chlorsvafvel, chlorselen och ett spår af chlorantimon 
afdistillera, och när slutligen ehlorsilfret flyter ge- 
nomskinligt är operation slut. Härvid bildas 
först en förening af chlorsilfver med en lägre chlor- 
bindningsgrad af tellur, som Heinrich Rose för ic- 
ke länge sedan upptäckt, h vilka bilda ett svart 
liqvidum , hvarutur den flygtiga chlortelluren små- 
ningom afdistillerar, under absorption af ehlorgas. 
Chlortelluren är ej mycket flygtig, man måste så- 
ledes hafva apparaten så konstruerad, att den får 
tillfälle att kondenseras helt nära, t. ex. man har 
ett rör på h vilket tvenne kulor äro utblåsta på 
högst i tums afstånd ifrån hvarandra. Med öf- 
yerskottet af chlorgas bortgår chlorsvafvel och Ii- 
