239 
försvinner. Öfverg jutes detta pulver med vatten , 
så omkläder det vattnet med en grå, glänsande 
metallhinna, som man har svårt att få ned i vatt- 
net. Det liknar i detta fall pulver af svafvel, se- 
len och kisei. 
Tellurens kokpunkt infaller vid en tempera- 
tur, i hvilken glas af vanlig smältbarhet, blir för 
mjukt att qvarhålla den. Upphettas tellur i glas- 
kärl till full glödgning, så fyller sig retortkulan 
med en gul gas, ej olik chlor; och några små 
droppar tellur afsätta sig i retorthalsen, hvilka 
likväl icke, efter flere timmars fortsatt glödgning 
synbarligen tilltaga i myckenhet. Vid den förut 
omtalade destillering af tellur i vätgas bildas på 
det ställe, der den kalla vätgasen kommer i be- 
röring med tellurgasen, långa, platta kristallnåiar, 
som hafva endast bredd, men ingen sådan tjock- 
lek att några vinklar på dem låta bestämma 
sig. Äfven der den blandade gasen går ut ifrån 
rörets hetaste del, finnas dessa nålar, ehuru i rin- 
gare mängd. — Tellur, som upphettas starkt i 
en betäckt degel, ger, dä degeln aftäckes, en egen, 
obehaglig lukt, olik den af selenoxiden och myc- 
ket svagare. Denna omständighet har redan af 
Magnus blifvit iakttagen. 
Under afsvalning sammandrager sig tellu- 
ren ganska starkt, och då ytan stelnar fortare än 
det inre, så att den förmår bära atmosferens tryck- 
ning, så uppkomma lufttomma ihåligheter i det 
inre , hvilka man först upptäcker när tellur-regu- 
lus sönderslås. Ofta kommunicera dock dessa hål 
med ytan. Denna egenskap har telluren gemen- 
sam med selen. Den inflyter också på de resul- 
tat man får vid försök att bestämma metallens 
Offentliga vigt. Denna har blifvit uppgifven af 
Muller v. Reichenstein till 6.343, af Klaproth 
