244 
och försökte deiTöre att rifva dels chloruren, dels 
diibbelcbloruren af teilur och ammoniiiixi, än med 
valtenfiitt kolsyradt natron, än med kaustik kalk- 
jord , för att få oxiden i vattenfritt tillstånd, hvar- 
efter jag förmodade att den, en gång bildad, skul- 
le emotstå vattnets åverkan. Men vid alla dessa 
försök erhölls tydliga blandningar af telluroxid 
med fint fördelad teliurmetall. 
Jag upplöste ett salt af telluroxid och na- 
tron i salts\na, afdunstade det mesta af syran, 
mättade resten med kaustik ammoniak , intorkade 
massan och destillerade den sedan i retort vid 
lindrig värme. Jag erhöll ett svart sublimat, 
det var en dubbelchlorur af tellur och af am- 
monium. Den återstående saltmassan, öfvergjuten 
med vatten, lemnade olöst ett grått pulver, som 
efter torkning icke visade tecken till metallglans, 
då det refs eller gneds; men det erhölls i olika 
operationer mer eller mindre mörkt grått, och så 
snart man försökte att med kall och utspädd salt- 
syra befria den förmodade lägre oxidationsgraden 
från inblandad oxid, hvilket alltid gick trögt, så 
befanns återstoden vara fint fördelad metall. Ef- 
ter flera försök öfver denna grå, nästan svarta 
massa, anser jag för sannolikt att den icke är 
annat än en blandning af basisk tellurchlorid 
med metallisk tellur. Dessa kunna nemligen sam- 
manrifvas så att metallen förlorar all glans och 
ger en under mikroskopet skenbart homogen massa. 
Detsamma kan äfven ske med qvicksilfvei chlorur 
och tellur, äfvenväl med svafvelsyrad baryt , men 
det låter icke göra sig med vattenfri telluroxid och 
tellur, der metallpulvret alltid blir igenkänligt. 
En blandning af lo d. telluroxid och 8 d. 
tellur, gjord så mekaniskt fullkomlig som möjligt 
och upphettad i liera omgångar till olika tempe- 
