248 
tersyra medelst tillsats af vatten, eller ur före- 
gående modifikations upplösning i alkali, hvartill 
blandas en syra till alkalits jemna mättning. Det- 
ta sednare sättet ger den säkrast ren. Man af- 
väger en bestämd vigt kolsyradt alkali , samman- 
smälter denne med den qvantitet tellursyriighet, 
som fordras att gifva ett neutralt salt, massan 
upplöses i kallt vatten och blandas med den qvan- 
titet salpetejsyra, som fordras att jemt mätta al- 
kalit. En ringa tillsats af syia deröfver skadar 
ej, men upplöser en motsvarande portion tellur- 
syriighet. Massan måste väl omröras och lemnas 
någon stund, så att ingen portion fyrfält tellur- 
syrligt alkali blir odekomponerad. Den erhåll- 
na tellursyrligheten är en hvit, voluminös, floc- 
kig massa, som på tungan smakar skarpt metalliskt, 
som rodnar genast ett vått lackmuspapper, och 
som icke så obetydligt upplöses i vatten under 
tvättning. Den bör tvättas med så kallt vatten 
som möjligt och torkas utan allt användande af 
värme. Den har en så stor benägenhet att öfver- 
gå till modifikation a) att den svårligen kan erhållas 
uttvättad vid en varm sommarluft, utan att den 
dertill öfvergått, h vilket synes derpå, att den då 
sammanfaller till fina, kristalliniska korn. Upp- 
hettar man den nära torra syiligheten till om- 
kring +4o^ så undergår den samn:ia förändring, un- 
der det den flyter ut i det li^miskt bundna vat- 
ten den släpper. Stundom händer att denna för- 
ändring inträffar under tvättningen, äfven då man 
iakttager alla föisigtighetsmått att hindra den. 
Den på detta sätt erhållna syrligheten är vat- 
tenhaltig tellursyriighet. Den löses mycket lät- 
tare i vatten än modifikation a). Lösningen smakar 
metalliskt, rodnar lackmuspapper, och om den 
upphettas lindrigt, blir den mjölkig, afsätter omen 
