tfeilursyra. Eu möjlig lialt af inblandad tellur- 
•syrlighet utdrogs derföre, dels med kalilut i kok- 
jiing^, dels med saltsyra, h varefter saltet analyse- 
rades. Det höll intet kemiskt bundet vatten, och 
gaf i smältning från 5.i till 5.i6 p. c. syrgas. 
Ett med salpetersyradt natron beredt dylikt salt 
gaf 5.5 p. c. syre i gasform. Om saltet varit un- 
dertellursyradt, så hade det med kali till basis ieke 
kunnat gi£va mer än 4- '7 P- c. syrgas, och det 
med natron 4*4 P» ^- Hade det deremot inne- 
hållit tellursyra så hade det gifvit 8.34 ^^^^ 
p. c. syrgas. 
Jag försökte nu att sönderdela saltet på vå- 
ta vägen. Det upphettades med kalihydrat och 
ganska litet vatten och lösningen mättades sedan 
jemt med salpetersym och fälldes med chlorbarium. 
Fällmngen löstes något i tvättning. Den lös- 
tes lätt af salpetersyra, och denna lösning afsatte 
ingen tellursyrlighet af modifikation såsom det 
händer då tellursyrlig barytjord på detta sätt be- 
handlas. Lösningen befriades från barytjord med 
svafvelsyra , afdunstades i vattenbad till torrhet och 
behandlades efteråt med varmt vatten. En por- 
tion tellursyrlighet blef dervid olöst. Lösningen 
afdunstad till en viss koncentrering och blandad 
med vatten fällde en ny portion tellursyrlighet, 
hvarefter den silade vätskan under afdunstning 
gaf kristaller af tellursyra, bildande en ring kring 
en hvit, pulverformig massa. Alldeles detsamma 
hände då den med svafvelsyra fällda lösningen i 
salpetersyra afdunstades i lufttomt rum öfver ka- 
ustikt kali. Det pulverformiga var tellursyrlighet, 
«om, genom blandning med tellursyra, länge qvar- 
håller sig i modifikation Z>) och låter ånyo lösa sig 
både i en större mängd vatten och i salpetersyra. 
I ett annat försök upplöste jag tellursyrlighet vid 
K. r, A. Hcmdl. jm. ^7 
