^65 
iortgått med sjrgasen, hvaraf denne blifvit litet 
större och vattnet litet mindre än räkningen ger. 
Vid sönderdelning i glödgning, fortfar sjrgasutveck- 
lingen ganska länge och det är knappt möjligt att 
i glaskärl öfver lampa fullkomligt sönderdela tel- 
lursyran deri; men i platinadegel går det lätt. 
Då man bereder detta salt af tillvägda qvan- 
titeter, som sedan upplösas i kokande vatten och 
afdunstas till torrhet i vattenbad, så återstår en 
del af saltet fullkomligt olösligt i kokande vatten, 
men lösligt i fri syra , och detta förnyas h var gång 
lösningen af saltet på detta sätt afdunstas till torrhet. 
Detta hvita , pulverformiga salt har lika samman- 
sättning med det föregående "^''). Det qvarhåller 
vattnet med en kraft som icke släpper de förr 
än vid en särdeles hög temperatur, livar vid sal- 
tet tillika öfvergår i den gula modifikationen. 
Äfven har jag funnit, att då saltet beredes af 
tillvägda qvantiteter som upplösas i kokhett vat- 
ten , och föreningen får anskjuta , hvarefter moder- 
luten ånyo afdunstas till anskjutning o. s. v., su 
återstår slutligen en liten portion moderlut, hvari 
finnes fri tellursyra, hvilken i ett försök gick till 
något mindre än | atomvigt, och var dessutom 
ännu kalihaltig. Denna omständighet synes här- 
röra deraf att rent vatten utöfvar en lika beskaf- 
fad sönderdelande verkan på detta svårlösta qva- 
dritellurat, som på dem jag längre ned kommer 
att omtala, så att i första kristallisation en por- 
tion bitellurat tillika afsätter sig för att behålla 
en större portion qvadritellurat upplöst i ett öf- 
*) Härvid bör jag erinra, att om den använda tellursyran 
ej varit fullt ren från tellursyrlighet, så får man der- 
vid en mekanisk inblandning af den sistnärade, som 
under inkokningen blir olöslig. 
