^9^ 
bjelp fordras, om qvantitelen af fälld lellursyrlig- 
het är något betydligare emot alkalits. Härige- 
nom skiljas de alldeles tillräckligt från salter af 
antimonoxid och vismutoxid, med livilka de an- 
nars hafva analogi, genom sin egenskap att fäl- 
las af vatten; men hvilka icke reduceras af svaf- 
velsyrlighet och icke återupplösas af alkali, sedan 
de blifvit fällda. Föröfrigt är bränning med al- 
kali och kol, som kan verkställas äfven på små 
qvantiteter i tillslutna glasrör, och den röda lös- 
ning som massan ger med vatten, ett lätt verk- 
stäldt och alldeles omisskänligt reaktionsprof. 
Haloidsalter. 
Telluren framter den egenheten i sina för- 
hållanden till saltbildare, att den låter samman- 
smälta sig i alla förhållanden, icke allenast med 
dess egna haloidsalter , utan också med åtskilliga 
andra metallers haloidföreningar. Den stiger der- 
igenom på ett särdeles märkbart sätt ut ur me- 
tallernas vanliga förhållanden, likasom den också 
från dem afviker deri alt den kan sammansmäl- 
tas med svafvel och selen i alla förhållanden. Tellu- 
rens haloidsalter sönderdelas af vatten. Med en viss 
qvantitet deraf kunna de förenas odekomponerade, 
men så snart njera tillkoEiimer bildas vätesyra 
och tellursjrlighet. Med andra radikalers haloid- 
salter bildar tellurens dubbelsalter , som kunna 
erhållas kristalliserade, och som väl sönderdelas 
af vatten, men tåla en större tillsats deraf än 
tellurens enkla haloidsalt. 
Clilortellur. Telluren ger ingen mot tellui- 
syran svarande chloi förening. Den sistnämda kan 
upplösas i koncentrerad saltsyra och återfås der- 
ur oföiändrad, om saltsyran öfverlemnas åt fri- 
villig afdunstning. Tellursyradt kali och nation 
