^9^ 
ta metalliska utseende; man skulle deraf ingalun- 
da förmoda en cblorhalt deri; men den är lätta- 
re att krossa till ett pulver, den smakar efter 
några ögonblick surt på tungan, och den rodnar ett 
fuktigt lack muspapper h var på den lägges. Bästa 
sättet att borttaga sista spåret af chlor är antin- 
gen smältning i vätgas eller utkokning af den pul- 
veriserade metallen med först litet saltsyra och 
sedan vatten. 
Äfven med chlorsilfver sammansmälter tel- 
lur och bildar en metallglänsande, hård, hvit, i 
brottet krislallinisk metallmassa, som kan anses 
bestå af tellursubchlorur och tellursilfver , sam- 
mansmälte med tellur i öfverskott. 
Duhhelchloriirer. Af dessa har jag endast 
frambragt trenne, såsom varande alldeles tillräck- 
lige att ådagalägga slaget af föreningar, 
Kalium-tellurium-chlorid, Om chlorkalium 
upplöses i en sur upplösning af tellursyrlighet i 
saltsyra, och denna lösning sedan lemnas åt fri- 
villig afdunstning, så anskjuter först litet chlor- 
kalium färglöst; sedan, då massan hunnit syrups 
stadga, anskjuta deri skönt citrongula kristaller af 
dubbelsaltet, som, medelst prässning emellan sug- 
papper, kunna befrias från moderluten. De sön- 
derdelas både af välten och af vattenfri alkohol. 
Behålla sig oförändrade i torr vinterluft, men de- 
liqvescera eljest vid luftens vanliga fuktighetsgrad. 
Ammonium-teUiiriwn-chlond fås då salmiak 
tillsättes till chloridens upplösning. Det anskju- 
ter lättare än det föregående i skönt citrongula, 
glänsande oktaédrar, oftast hemitropiska och stun- 
dom afspetsade till reguliera, sexsidiga blad. öf- 
verskotlet af salmiak anskjuter emellan dessa i färg- 
lösa kuber. Sönderdelas af vatten och af vattenfri 
