3oo 
i vatten, favoriserad af ett ringa spår af iodid, 
som bildat sig, och sedan varit hinderlig för upp- 
lösning eller bildning af mera. 
Bäst får man iodiden, då tellursyrligbet för- 
ut rifven till fint pulver, i en täppt flaska öfver- 
gjutes och digereras med tellurvätesyra. Deraf 
bildas iodid, hvaraf en liten portion upplöses i 
syran, som genast färgar sig djupt mörkbrun; 
massan sammanbakar, blir mörkgrå och slu- 
tar med att utgöras af iodid. Den hufvudsakli- 
gasle delen blir på detta sätt olöst och bildar fi- 
na, nära svarta, smutsande korn. Den afhällda bru- 
na lösningen kan afdunstas öfvei' svafvelsyra i luft- 
tomt rum, hvari tillika en poi tion osläckt kalk 
är insatt, för att låta iodoch iod vätesyra upptagas af 
kalken, under det iodiden qvarstannar bildande 
en föga betj^dlig, oi edig, jerngrå , metallglänsande 
piismatisk kristallisation. Iodiden sönderdelas i 
sublimation. Den smälter och kommer i kokning , 
hvarvid iod utvecklas först ensam, sedan mer och 
mer tellurhaltig och slutligen återstår iodhaltig 
tellurmetall. Den är för sig sjelf föga löslig i vat- 
ten, kanske är den alldeles olöslig deri, och att 
dess löslighet betingas af bildning af ett basiskt 
salt och iodvätesj^ra som upplöser iodiden. Den 
kan tviittas med kallt vatten utan att synbai t upp- 
lösas och utan att vattnet färgas; men om tvättvatt- 
net afdunstas till en ringa återstod, så blir det 
slutligen brunt. Lägges den tvättade iodiden våt 
på sugpapper, så blir äfven detta brunt rundtom- 
kring under det den insugna vätskan borttorkar. 
Om iodiden ölvergjutes mad kokande vatten och nå- 
gon stund dei med digereras i vattenbad, så får man 
en mörkbrun upplösning, hvarvid ett brungrått ba- 
siskt salt , behållande iodidkornens form, blir olöst , 
samt förändi ar icke sin färg till hvitt om det än 
