3i5 
till fint pulver, livars slutliga pulverisering full- 
bordades genom rifning med vallen i en flint- 
mortel. Jernet utdrogs derur i kokning med 
saltsyra. i gi amni behandlades med kauslikt ka- 
li, i en gulddegel, för bvilken ett passande hål 
var utskuret i en liten skifva af jernbleck, me- 
delst bvilken den hölls Öfver lampan, och hvar- 
med åsyftades alt afleda den skämda luften från 
lamplågan, så att frisk luft hade jemn tillgång 
till degeln. Kalihydrat inlades litet i sender och 
så, att i böljan metallpulvret blef deraf genom- 
dränkt, men ej öfvertäckt, b varigenom syrsätt- 
ningen synbarligen påskyndades ■''^). Hettan gick 
icke längre än till knappt börjad glödgning, och 
bränniufren iick fortfara i~ timme, hvarunder 
massan stundom omrördes med en liten ten 
af guld. 
Vid massans upplösning i vallen fanns att 
ännu icke allt var oxideradt, hvarföre det olö- 
sta utkoktes med saltsyra och den blå olösta iri- 
diiimoxiden afslammades från metallpulvret, till 
<less detta vid onjröring i vatten lemnade det 
sistnämda klart. o. 35 gr. hade blifvit olöst och 
deremot hade o. 65 blifvit oxideradt. Den alka- 
liska vätskan öfvermällades med saltsj^ra, hvarvid 
den utvecklade lukten af osmiumoxid, litet salt- 
])etersyra tillsattes och det hela afdunstades i öp- 
pet kärl till torrhet. Saltmassan upplöstes åter 
i vatten, blandades med kolsyradt natron , till 
dessatt lösningen blef svagt alkalisk, hvaraf i bör- 
jan ingen synbar fällning uppkom, intorkades och 
*) I ett annat försök begagnade jag äfven små tillsatser 
i sender af clilorsyradt kali, men den stänkning, som 
uppkommer genom sjrgasens utveckling , gör detta 
mindre and vändbart i en analys, oaktadt det betyd- 
ligt påskyndar metalJpulvrets upplösning. 
