3i6 
torra massan upphettades till glödgning. Saltet 
utdrogs med vatten, lösningen luktade vid upp- 
värmning ännu något af osmium, hvarföre den 
digererades till dess denna lukt försvunnit, sila- 
des och lemnade en vackert svartblå iridiumoxid 
på filtrum. Denne tvättades med svag salmiak-lös- 
ning (med rent vatten går den genom silpapperet) 
och slutHgen utdrogs salmiaken med litet spiritus. 
Svagt kungsvatten utdrog ur iridiumoxiden in- 
gen platina. Den gula upplösningen, försatt med 
chlorkalium, lemnade intet platinasalt vid afdunst- 
ning, och lösningen fällde med kaustik ammoni- 
ak en oxid, som blef röd i bränning och likna- 
de jernoxid, men som, reducerad med vätgas 
vägde o.oo5 gr. och icke angreps af utspädd kali 
saltsyra. Den upplöstes i kungsvatten ganska lätt 
och gaf, efter afdunstning till torrhet, i bland- 
ning med litet chlorkalium, och åter-upplösning 
i vatten, hufvudsakligast jern, men cjanqvick- 
silfver fällde derur ett spår af palladium. 
Iridiumoxiden reducerades med vätgas och 
vägde 0.3245 gr. eller just hälften af det sönder- 
delade osmium-iridium. Smält i tvenne omgån- 
gar med surt, svafvelsyradt kali, utdrogs derur en 
portion rhodium och palladium. Det så behand- 
lade iridium vägde efter åter-reduktionen med vät- 
f^as o.3o4 gr. Rhodium hade således vägt o. 02o5. 
Det upplösta utfälldes ur det sura, svafvelsyrade 
kalit, med iakttagande af dervid nödiga försigtig- 
hetsmått ''). Den tvättade och glödgade oxiden 
koktes med kungsvatten, som, efter afdunstning, 
lemnade en ringa gulaktig återstod, i hvars upp- 
lösning qvicksiliVercjanid röjde ett svagt spår af 
palladium. Du man antager, att hvad som bort- 
*) Jcmf. K. V. Acad. Haiidl. 1828, p. 
