19 
helt homogen och hkaitad ut. Men genom att i 
sådant fail låta koncentrerad saltsyra, varin eller 
kall, inverka på stenen i helt stycke, öfvertygar 
man sig lätt om frånvaron eller närvaron af den 
ena eller andra af dessa främmande inblandnin- 
gar. Genom delta behandlingssätt utlöses nemli- 
gen jernhallen och en del af de andra baserna 
ur den chioritiska gnindmassan, hviiken alltefter 
längre eller kortare tids inverkan af syran i köld 
eller värme, återstår med en mer eller mindre 
rent hvit perlemorglän^ande färg, under det att 
de andra främmande mineralierna, som af syran 
alldeles icke eller endast obetydligt blifvit an- 
gripna, efteråt så myckel tydligare framträda samt 
kunna då lälteligen igenkännas och bestämmas. 
Någongång förekomma också smärre qvarzkorn af 
rolFrÖs eller hampfrös storlek porfyrlikt inströdda 
i en sådan chioritisk grundmassa, hviiken dä äf- 
ven brukar vara mer eller mindre intimt blandad 
med qvarz och följaktligen hårdare än vanligt. 
Vid första ögonkastet har denna varietet en stor 
likhet med en mörk hälleflinta, men dess rätta 
natur ådagalägges snart genom ofvan anförde be- 
handling med syra. De renare chioritvarieteterna 
förlora i glödgning något öfver 10 procent vat- 
ten, men alltefter som mängden af de andra här 
ofvan nämnda inblandade ämnena ökas, minskas 
glödgningsförlusten, som i sådant fall kan nedgå 
till och med ända till 1^ procent. Egentliga vig- 
ten, som hos den rena cliloriten ligger mellan 2,77 
och 2,92, stiger hos de orena varieteterna ända till 
3,00 k 3,5. 
Sedan på en mängd insamlade prof åtskilliga 
förutgående försök, bland hvilka giödgningsförlu- 
stens bestämmande tycktes böra gifva ett både 
säkert och beqvämt utslag, blifvit gjorde, för att på 
