24 
fallet. Deii ena är fian Mellanfältet och Jungfru- 
j^rufvan och den andra från Löfslagrufyan på 
Norra fältet. Den sednare analysen har omfattat 
den delen af hällefli ni massan, som återstod sedan 
chlorilen genom saltsyra hlifvit sönderdelad och 
den der vid iitskiljda kiseljorden derpA genom kok- 
ning med kolsyi adt na t ron aflägsnad. Det då 
återstående pulvret hihehöll sig efter glödgning 
fullkomligt hvilt, till ett tecken att intet horn- 
blende der var inhiandadt. Den förra varietelen 
från Jungfrugrufvan inne4iöll h varken chlorit eller 
hornblende. Analyserna gåfvo på 100 delar föl- 
jande resultat: 
Löfs tag r. 
J Li n g r 1 u g r. 
K i sel jord . 
. . 81,24 
76,15 
Lerjord . . 
. . 9,78 
13,46 
Jernoxid . 
. . 0,64 
1,90 
Kalkjord . 
. . 0,78 
0,43 
Tal k jord . 
0,21 
1,52^ 
Kali 
3,51 
Nalron . . 
. . 3,10 
2,84. 
Då de särskildta färgvarieteterna af den täta 
hälleflintan omvexla med hvarandra i smalaie 
ränder eller stiimmor af endast några liniers till 
några tums tjocklek, uppkommer den artförändring, 
som här af gammalt är känd under namnet ran- 
dig hälleflinta. Den förekom cner endast laq:ervis 
uti kalk och är hufvndsakligen funnen på Mellan- 
fältet, der den ännu kan ses såsom ett famns 
mäktigt lager på veslra dagklyften undei' Ribbings 
och Skarn vindarne, och äfven genom åtskilliga 
af de i veslra väggen på större djup anlagde or- 
ter eller s. k. Inslag är uppdagad. Men den är 
äfven anträOad på de båda andra fälten, Histän 
der af mindre betydenhet, 1. ex. på Norra laltet 
invid Bondgiufvans östra vägg vid omkring 60 
