29 
finl<ornig, stundom nära tät, lextnr ocli en mer 
och mindre rent, hvit fäig. Till sin kemiska sam- 
niansältning skiljer sig också denna varietel fiån 
den andra och beslår hulvudsakligen endast af 
ren kolsjrad kalk, såsom följande undersökningar 
utvisa : 
Hvit finkornig kalksten 
CaC 
MgC 
MnC 
FeCi 
Äi + Si 
från 
99,302 
0,397 
0,049 
0,068 
0,184 
Wattholma grufvan 
99,491 
0,184 
0,157 
0,035 
0,133 
Skarnvindsudden (ränder uti 
randiga hälleflintan) . . 
98,394 
0,346 
0,946 
0,169 
0,145 
Denne hvita kalkstenen har dock en ojem- 
förligt mycket mindre utbredning än den andra 
mörka jernbindiga. Under det atL denne sednare 
är den allmänt rådande och den, som på ömse 
sidor närmast omsluter och begränsar de särskilda 
malmlagren eller malmkörtlarne, förekommer den 
förra eller hvita kalkstenen endast såsom mindre 
obetydligare lager, ränder eller körtlar uti eller 
vid sidan af den mörka. En viss småningom 
skeende öfvertjåns: de båda varieteterna emellan 
är på flera ställen omisskännelig. Härutaf och i 
anseende till den ringa sjelfständighet, hvad dess 
utbredning beträffar, som denna hvita kalkstenen 
här vid Dannemora visar, så vidt som närvarande 
undersökning kunnat utröna, är anledning tagen, 
att icke med särskild färg eller namn utmärka 
densamma till skillnad från den mörka. Båda 
arterna äro derföre på kartan betecknade med 
samma färg. Det enda fall, då den hvita kalk- 
stenen företer någon större sjelfständighet såsom 
ett eget lager för sig af någon större betydenhet 
och fortstrykning, är i Södra fältets Storgrulvor 
eller s. k. Silfbergsgrufvorna. Den förekommer 
