33 
på fältet ocli alt de inom hvai sin grnpp iakt- 
taga en viss rätlinig anordning eller med andra 
ord, att fyndigheten är fördelad på flera jemte 
ocli efter hvarandra liggande malmlager eller 
streck, som dels äro parallela sinsemellan, dels 
också, om man tänkte sig dem vidare fortsät- 
tande, skulle under mer eller mindre spetsiga 
vinklar afskära hvarandra. Dessa malmlager, h vil- 
kas strykning, likasom de omgifvande lagrens af 
hälleflinla, kalksten eller chloritskilFer, varierar 
mellan N. — S. och N.O. — S.V., med i allmänhet 
10°— 25^ fallande från lodlinien åt Vester, äro 
antingen sådana, som under hela sin fortstryk- 
ning nästan oförändradt bibehålla samma mäktig- 
het, eller sådana som på vissa afstånd kedjefor- 
migt hopdragas och åter utvidgas, i h vilket sed- 
nare fall de med lika rätt skulle kunna betraktas 
såsom aggregater af särskildta linsformiga malm- 
körtlar, som i en viss rätlinig riktning följa den 
ena på den andra. Till första slaget höra t. ex. 
de s. k. Silfbergsgrufvorna på Södra fältet, Stor- 
grufvorna på Mellanfältet samt Kungs-, Bond- 
och Werwiersgrufvorna på Norra fältet, till det 
sednare slaget kunna bland andra räknas de fyn- 
digheter, på hvilka i Södra fältet å ena sidan 
Ängsskärpningen, Apalgr. m. fl. , å den andra 
Abborn, Rudan ra. fl. samt i Norra fältet Back- 
skärpningen, Öhnsgr. m. 0. skärpningar blifvit 
arbetade. 
De särskildta malmlagrens eller malmkört- 
larnes utsträckning till längd, bredd och djup 
är naturligtvis på ett så vidsträckt fält mycket 
olika. Under det att det malmförande lagret i 
Silfbergsgrufvorna på en längd af öfver 80 fam- 
nar intar en bredd af 6 — 10 famnar, fortsätter 
K. V. Ä. Handl. 1850. ^ 
