43 
Dessa afsöndrings- eller förklyftningsjtor äro 
vanligen beklädda antingen med en tunnare eller 
tjockare hinna af clilorit, eller med ett tunnare 
öfverdrag dels af svafvelkis, dels af en starkt 
mangan- och talkhallig kolsjrad kalk. Men un- 
derstundom, fastän sällan, träffar man dock så- 
dana ytor, på h vilka sjelfva malmen framstår ren 
och blottad samt begåfvacl med en mer och min- 
dre prononcerad glasglans, så att ljuset med 
större eller mindre lätthet och tydlighet derifrån 
återkastas. Till denna kategori hörer den här 
förekommande välbekanta s. k. spegelmalmen. Dess 
släta speglande ytor måsle hafva uppkommit ge- 
nom tvänne motstående afsöndringsplaners gnid- 
ning eller nötning emot h varandra, förorsakad af 
någon sjelfva nrjulm lagrets rubbning eller sättning, 
som naturligtvis lättast skulle yttra sig i riktnin- 
gar, para Hel a med dessa fina lodräta eller nära 
lodräta sprickor och ritser, hvaraf detsamma till 
så stor mängd är genomdraget. 
Sjelfva jernmalmen, som är s. k. svartmalm 
eller jer noxidoxidul , utan något spår af inblandad 
blodsten eller jernoxid, är aldra vanligast retrak- 
torisk. Blott högst sällan och endast i några 
dagskärpningar eller vid malmlagrens utgående i 
dagen, har man träffat attraktorisk jernmalm, 
såsom t. ex. vid N. Silfbergsgr., Hagströmsgr. och 
Södra Enighetsgrufvan. 
Vid flera af våra mera betydliga grufvefält 
förekomma malmlagren eller malmstockarne ofta 
närmast åtföljda på sidorna, genomsatta eller af- 
skurna af lagerformiga eller ^ångformiga massor 
af någon främmande ofyndig bergart, h vilka så- 
väl till riktning som innehåll förete en ganska 
stor olikhet. De kunna visserligen stundom tjena 
såsom ledning vid grufvebrylningen , men föror» 
