47 
nomgåtl flera dylika under hvarandra på olika 
afslånd ligjRande skolar. 
Att de icke allenast genomskurit sjelfva malm- 
stocken, lUan äfven, hvad åtminstone hälleflint- 
skölarne beträilar, den omgifvande ofyndiga gång- 
arten, visar sig tydligen under nedfärden i flera 
af härvarande grufvor. Man finner nemligen då, 
vid en uppmärksammare granskning, att grufve- 
väggarna, som hufvudsakligen beslå af den all- 
mänt lådande gångarten, den ofta nämnde möika 
kalksfenen, derjenjte innehålla flera, på olika af- 
stånd från dagen un(ler hvarandra liggande ban- 
kar af hälleflinta, visande sig icke allenast i hän- 
gande och liggande väggarna, utan, så vida gruf- 
van är isolerad och icke med någon af de när- 
liggande sammanbruten , äfven i de båda andra. 
Dessa bankar, genomskärande sålunda hela gruf- 
vans omkrets, äro de återstående lemningarne ef- 
ter de fordna skölarne och cjvarstå nu såsom 
upplysande minnesvårdar öfver dessa skolårs verk- 
liga och sanna förekomstsätt. 
Huru långt nu dessa samma skolar fortsätta 
innanför hängande eller liggande väggen, derom 
hafva brytningarne visseiligen icke lemnat någon 
upplysning. Påminner man sig likväl, att malm- 
fältets allmänt rådande hälleart utgöres af hälle- 
flinta, uti hvilken malmstockarne med sin gång- 
art äro inneslutne, så blir deraf den föreställ- 
ningen en naturlig följd, alt dessa hälleflintskölar 
efter all sannolikhet böra betraktas såsom i olika 
riktningar utlöpande gängar från de på sidorna 
anstående mera betydliga lagerformiga massorna. 
Relationerna veta stundom omtala, att ett 
"förtryckande kalkberg" ulskjutit mer eller min- 
dre långt från den ena eller andra väggen eller 
från båda, men att efter någon längre eller kor- 
