49 
gång, som denne antog sin nu vät ande form, san- 
nolikt genom elektrokemiska krafter till en stor 
del utsöndrade eller skiljde sig från malmen och 
sammandrogo sig till dessa antingen körtelformiga 
eller gångformiga partier, h vilka vi nu finna ibland 
densamma, under det att likväl en annan del af 
dessa ämnen qvarstannade uti mer och mindre 
intim och likformig fördelning ibland malmpar- 
tiklarne. 
Uti lika nära relalion till malmen står en 
annan mineral- eller bergart, som här vid Dan- 
nemora är känd under benämningen Bräcka, men 
som nästan endast träffas på Mellanfältet. Den 
består af en gulgrå, gröngrå eller mörkgrå, till 
utseendet mer och mindre homogen massa af fin- 
trådig, finkornig, sällan nära tät, textur, och så 
hård och seg, att bergborrarne deruti ofta krokna. 
Denna grund massa utgöres af ett aggregat af en 
oändlig mängd dels i alla möjliga riktningar i 
och om hvarandra hopväxta fina korta strålar, 
dels af sådana fina strålar eller trådar parallelt 
med hvarandra sammanväxta. I förra fallet blir 
texturen oredigt eller vresigt strålig eller trådig, 
på öfvergång till kornig, i sednare fallet parallelt 
trådig, närmande sig till mer eller mindre tät- 
skifFrig. Stundom ligga smärre grupper af stjern- 
eller knippformiga koncentriskt tradiga eller strå- 
liga partier utsöndrade i den ena eller andra va- 
rieteten. 
Bräckan förekommer dels körtelforraigt in- 
kastad eller in växt uti malmen här och der, och 
dels såsom mera betydliga långsträckta lagerfor- 
miga partier, som alltid fortlöpa parallelt med 
sjelfva malmlagrets strykning och äfven mot dju- 
pet åtfölja detsamma i fallandet. Man känner 
K V. A. Handl. 1850. 4 
