58 
närmare 30 fot under Grufvesjöns medelhöjd. 
Sjöbottnen utanför består öfverst af dyjord, sedan 
lera och derunder åter en mycket lös äfja, men i 
jordbacken mellan sjön och grufvorna ligger när- 
mast dagklyften ett tuunt hvarf mycket fin och 
hård sandrao, deröfver ett hårdt grushvarf, så 
lerhvarfvet och öfverst varp, blandadt med lem- 
ningar efter gamla byggnader. Lerhvarfvet är 
fuUkomligen vattentätt och höjer sig på de flesla 
ställen invid grufvorna så mycket, att det öf ver- 
stiger vattenytan i sjön. Naturen synes således 
härmed velat förekomma de stora olyckor, som 
menniskorna bered t sig sjelfva genom sitt oför- 
stånd, att utföra allt varpet uti sjön, hvilket med 
sin tyngd genoratryckt lerhvarfvet och så medelst 
öppnat väg för sjövattnet till grufvorna. 
Redan år 1694 blef det derföre nödigt, att 
uti dammjorden mellan grufvorna i Mellanfältet 
och de utförde varphögarne nedslå en Påldamm, 
sträckande sig från Geschwornerbostället omkring 
500 alnar åt nordost. Medelst denna damm af- 
hölls vattnet allt till 1756, då den tog läck och 
grufvorna hotades med öfversvämning, emedan den 
redan före 1694 inrättade konstledningen från ett 
vattenfall på Har viks hemmansägor (och h vilken 
ännu begagnas) då ej gjorde tillräcklig tjenst i att 
undanhålla det fi'amträngande läck vattnet. 
Man vidtos: då, efter flera besio tnino^ar och 
undersökningar, det beslutet att genom Grufvesjöns 
uttappning för alltid freda grufvorna fiån vatten- 
flöden. Företaget, lika djerft som kostsamt, for- 
drade hela vattenstreckets uppmuddring och ut- 
vidgning på en sträcka af öfver 2 mil fram till 
Wattholma bruk, der tvänne betydliga fall bort- 
sprängdes, h varigenom masugnen och en såg öde- 
lades för bruket samt en qvain och såg för Up- 
