66 
malmfångst för en anstalt, som dock syftade på 
flera grufvebolags gemensamma förmån, och i sed- 
nare fallet lika litet var hugadt, att ensamt beko- 
sta ett arbete, hvars resultat var tvifvelaktigt, men 
som i lyckligaste fallet kunde gagna de närgrän- 
sande bolagen lika mycket, som det på hvars äf- 
ventyr arbetet blef företaget. 
Genom dessa nu i korthet antydda förhål- 
landen lades således ifrån första början ett vä- 
sendtligt hinder i vägen för ett riktigt planmäs- 
sigt grufvearbete. Hvart särskildt bolags sträfvan 
var, att inom sitt trånga utrymme kunna så myc- 
ket som möjligt utvidga sig, utan afseende på gruf- 
vebyggnadens framtida bestånd. Hvad förfädren 
i dessa afseenden hade brutit, kunde sällan af ef- 
terkommande godtgöras, utan dessa voro på visst 
sätt tvungne, alt till en del följa den engång an- 
visade och inslagne vägen, der vid likväl så myc- 
ket som möjligt bemödande sig att, fastän mången 
gång med de största uppoffringar, utplåna eller 
oskadliggöra den fordna planlösheten. 
Följderna af detta förfädrens grufvebrylnings- 
sätt uti bergmassor, så i alla riktningar genom- 
dragna med skölar, sprickor och lossnor, som här 
vid Dannemora, skulle också förr eller sednare 
inställa och yttra sig uti de mer eller mindre be- 
tj^dliga ras, som härstädes tid efler annan timat. 
Sålunda inträffade aren 1683 och 1693 uti Mel- 
lanfältet tvänne betydliga ras eller bergfall, hvar- 
igenom den starkt öfverhängande och endast med 
några få svaga band och pelare uppburna vestra 
väggen uti de söder om Jordgr. belägna s. k. Kom- 
pagniegrufvorna (som svarade emot den nu s. k. 
Stor-Rymningen och då för tiden innefattade tre 
särskildta grufvoi-, nemligen Djupgr. , Pumpgr. och 
Kompagni - rymningen), nedstörtade , h varigenom 
