95 
^er alskuieii af sådane liggande skolar, — man 
med allt skäl kunna hoppas, atl återfinna malmen 
{ifven under denna sköl, ehuru den här har en 
ovanligt myckel större mäktighet, än dylika af- 
skä rande skolar pa fältet föi ut innehaft. Man kän- 
ner den neniligen redan till öfver 20 famnars 
tjocklek, ty, såsom Profilen öfver Jungfrugrufvan 
på Pol. 13 lärer, har dervarande konstschacht 
alltifrån den s. k. Öfre Konstorten till dess nuva- 
rande holten (på 104 famna i s afvägning) fortfa- 
rande blifvit afsänkt i hälleflinta, utan att någon 
annan bergart ännu varit synlig i schachtväggarna. 
Hade man åtminstone varit sä lycklig, att liär 
påträffa den vanliga gångarten, mörka jernbindiga 
kalkstenen, kunde man haft anledning, alt med 
en tvärort från Konstschachtet mot vester uppsöka 
malmen, h vilken i så fall efter all sannolikhet 
också borde hafva återfunnits. Men detta lyckliga 
tillfälle hai", som sagdt är, hittills icke erbjudit sig. 
I sammanhang härmed må det nu tillålas, 
alt dels på grund af egna iakttagelser och dels 
med stöd af Relationerna, något närmare vidröra 
de förut ofta omtalade här på Mellanfältet före- 
kommande, skolar af chlorit eller hälleflinta, som, 
dels i liggande, dels uti stående ställning, genomsku- 
rit malmstocken. De förra, såsom af vigtigare in- 
flytande, må först sysselsätta vår uppmärksamhet. 
Sålunda upphörde arbetet i Jord- och Ödes- 
grufvorna år 1669, då de hunnit ett djup af un- 
gefär 26 famnar, emedan en "gråbergsförtryckning" 
då hade intagit bottnarne. Denna sköl, hvars mäk- 
tighet dock icke synes hafva varit så betydlig, 
och som stupat några få grader från horizonten 
mot söder, har sannolikt sammanhängt med den, 
som sedermera säges hafva inkommit uti Stor- 
Rymningen på 36 famnars djup, men der snart 
