100 
4) anträflade och oejiomgångna. AlL den vid Ödes- 
grufvaiis Norra dagklyft befintliga Ijälleflinta och 
den på större djup der inunder uti Räfven och i 
Amiralens brott eller Tamnis norra ända anträf- 
fade hälleflinta, tillhöra en och samma klyft eller 
sköl, som här afskärer malmstocken i strykningen, 
hafva vi redan i det föregående sökt att göra san- 
nolikt. 
Bland de kalkspatsgångar eller drummer, som, 
efter hvad förut redan är nämndt, i alla möjliga 
riktningar genomsvärma malmlagret, må vi blott 
anföra följande. På Stor-Rymningens botten sy- 
nes en sådan några tum mäktig kalkspatsdrum, 
som mot vester foitsätter genom Stor-Rymnings- 
pelaren (under Stor-Rymningspallen), der den åter 
framkommer i Pa Hor ten och vidare ingår i vestra 
väggen. Mot öster fortlöper den på södra si- 
dan oni och utefter ett på grufvebotten vid 67 
famnars djup mellan Stor-Rymnings-pelaren och 
östra väggen afsalt tillkommande band, och ingår 
slutligen åt denna sidan i östra väggen. Den är der 
endast en tum, men vid pelaren 4 tum mäktig 
och nära lodrät. På norra sidan om det nyss 
omnämnda bandet framkommer äfven en dylik 
kalkspatggång, som, strykande V^.N.V. — rO.S.O. , vid 
vestia väggen är 2 tum men vid den östia 6 tum 
mäktig. Den är icke allenast påträffad i den från 
Konst-Rymningen drifna CoUegiiorlen , der den 
varit nära i aln mäktig, utan äfven högre upp i 
dagen vid Stor-Rymnings-pallens afsänkande i sed- 
nare tider. Dessa båda gångar hafva fört kalk- 
spats- och amethyst - kristaller jemte bergkork, 
bergläder och bergbeck, och uti den ena af dem 
(den norra) har högre upp mot dagen förekommit 
lera ''-). — En af Relationerna på 1790-talet omför- 
Se härom sid. 54 — 56. 
