102 
oredisjhet och torde kanhända rättast anses såsom 
ett kedjeformigt eller radbandslikt lager, d. v. s. 
bestående af flera, både i fält och på djup, efter 
h varandra grupperade linsformiga större eller min- 
dre mabnkörtlar. Såsom stöd för denna åsigt må 
följande anföras. Uti Risellsorteii är malmfyndig- 
heten åt söder undanträngd af samma ofyndiga 
kalk, som anstår i ortväggarne. Hela orten, sådan 
den på kartan är tecknad (Fol. 4) har nemligen 
icke varit malmförande, utan endast den norra 
bredare delen af densamma. Den andra smalare 
deremot blef endast drifven till kommunikation 
med Örnersgrufveschachtet, för att genom denna 
grufva erhålla en beqvämare anfart till dessa ifrå- 
gavarande orter på den tid de voro under arbete, 
och denna del af Risellsorten har också helt och 
hållet gått i kalksten '•). Efter all sannolikhet 
torde likväl Risellsortens fordna malmfyndighet 
åter böra öppna sig i sydligt fält, på något afstånd 
från den förtryckande kalkväggen. Man saknar 
icke anledning till en sådan förmodan, om man 
påminner sig, att i samma sträckning något län- 
gre åt söder samt på större djup, en 3 famnar 
mäktig malmfyndighet blifvit påträffad och ge- 
nomgången, nemligen uti den från Hjulvindsgruf- 
vans botten till Örnersgrufve-schachtet drifne Drag- 
*) På samma sätt har Örnei-sgriifvescliacbtet, under dess 
lodräta nedsänkande, allt mer och mer frångått den, 
ifrån dagen till omkring 10 famnars djup, i grufvan 
innevarande malmen, i anseende till lagrets stupning 
mot vester, och det är sedermera således beständigt 
neddrifvet i kalk, fastän denna dock på sina stäl- 
len fanns uppfylld med några mindre malmkörllar. 
Schachtels afsänkande och Dragortens öppnande skedde 
endast för vädervexlingens befrämjande i Mellanfältet 
och för att härigenom kunna i någon mon påskynda 
isens smältning i grufvorna under vårmånaderna. 
