104 
gissningen kan hafva för sig, alt de i Ödesgr. norra 
vägg indiifne orterna Räjven och Främlingen (Fol. 
7 & 9) äro arbetade på en äiuiu nordligare fort- 
sättning af denna malmparallel, har denna grufvas 
ontkomlighet för det närvarande icke tillåtit att 
undersöka. Att likväl någon anledning förefinnes 
till en sådan gissning skall icke kunna förnekas, 
om man med h varandra jemnför det på kartan 
utmärkta läget af alla dessa arbetsrum, och tillika 
påminner sig, att den i Räfven och Främlingen 
förekommande maluieii ägt precist samma utseende 
och karakterer, som den i Sandels och Risellsorterna 
alltid haft. 
Några flera jemnsidiga malndager, öster om 
detta nu beskrifna, äro ännu icke uppläckta. Col- 
legiiorten, som i delta ändamål ytlerhgare fortdrefs 
åt öster till en sauimanräknad längd af 23 fam- 
nar, innehade sedan ständigt mörkgrå kalkstenen, 
ända till dess anbroltet slutligen stadnade mot 
hälleflinta. — I vestra väggen har man, i anseende 
till Grufvesjöns nära belägenhet, icke vågat före- 
taga något sådant försökiiingsarbele. De anlednin- 
gar man möjligen kunde tro sig äga, att äfven på 
denna sidan om Mellan fä I tets Storgrufvor förmoda 
tillvaron af ett parallell malmlager äro redan förut 
anförda. 
Södra Fältet. 
Södra fältets Storgrufvor eller de s. k. Silfbergs- 
grufvorna, belägna 120 — 200 famnar sydvest om 
Ungkarlsgrufvan, anses för att vara de äldsta vid 
Dannemora. Anlagda på en egen malmstock, som 
ingalunda är en fortsättning af iMellanfältels, utan 
öfver hundra famnar mera åt vester belägen och 
icke heller af så betydlig mäktighet som denna, 
förete dessa grufvor uckså flera olikheter, så väl 
