105 
med hänsjn lill de angränsande bergarterna, som 
de inom sjeifva malmslocken inneslutna ofyndiga 
klyfrer. De egna ofta nog mycket invecklade för- 
hållanden, som här tilldraga sig uppmärksamhe- 
ten, hafva troligen på en tid, då grufvebrjtnings- 
konslen ännu låg i sin linda, i sin män bidragit 
till vissa grufvors ödeläggande under vissa perio- 
der, hvarvid sannolikt äfven mycken malmfyn- 
dighet på olika djup i olika grufvor blifvit från- 
gången. Utredandet af dessa, just derigenom i så 
väl rent vetenskapligt som praktiskt hänseende så 
mycket mer intressanta, frågor försvåras visserligen 
icke så litet genom vissa grufvors oåtkomlighet 
för det närvarande, i förening med omöjligheten, 
att på olika djup med tillräcklig noggranhet kunna 
undersöka deras väggar, men är likväl för gruf- 
vornas fortsatta bearbetande eller framtida bestånd 
af en oändligt stor vigt. Om närvarande under- 
sökning lyckats i detta bemödande, torde framtida 
brytningar bäst komma att ådagalägga. De resul- 
ta ter, som denna undersökning lemnat och de all- 
männa slutsatser öfver bergsbyggnaden, så till fyn- 
dighet som ofyndighet, h vartill dessa resullater 
efler min föreställning synas föranleda, utbedjer 
jag mig sålunda, att i det följande få framlägga. 
Silfbergsgrufvorna, såsom kartan utvisar, vis- 
serligen allesammans åtskiljda genom qvai^lemnade 
band i dagen, men dock på större eller mindre 
djup med hvarandra sammanbrutna, äro följande, 
nem ligen Machinsgr., Norra Silfbergsgr., Wattholmagr,, 
Kaptensgr. , Djupgr. och Södra Silfbergsgrufvan. De- 
ras östra och veslra dagk lyfter innehålla öfver- 
allt, hufvudsakligen mörk (jernbindig), kalksten. De 
djupare bladen af grufvekarlan, äfvensom de upp- 
rättade Profilerna, visa att östra väggarna äro mer 
och mindre underbrulna och öfverhängaiide (hvilket 
