106 
man också vid nedfarten i grufvorna icke kan 
undgå alt anmärka) och alt de nu bearbetade 
grufveboltnarna med sina komniunikationsorter ligga 
mycket mera ostligt, än de respektive dagöppnin- 
garna. Att således dessa grufvor, i likhet med 
Mellanfältets, äro arbetade på ett enda malmlager, 
som visserligen, likasom delta, på sidorna begrän- 
sas af kalkslen, men, i molsats dermed och tvert- 
emot det eljest vanliga förhållandet här på fallet, 
stupar åt öster, är den första föreställning härom, 
som vid grufvornas befarande framkallas. Men 
att ett sådant föreställningssätt likväl ingalunda kan 
vara det rälta, skall, såsom jag hoppas, utaf det 
följande klarligen inses. 
Den malmstock eller det malmlager, hvarpå 
Silfbergsgrufvorna äro uppslagna, har deremot, li- 
kasom händelsen är med de öfriga här på fältet 
belägna, verkligen ett fallande -mot vester, fastän 
stupningsvinkeln är obetydlig och ickeafviker många 
grader från lodlinien. Malmstocken, som, efter hvad 
vi framdeles skola få se, på veslra sidan begrän- 
sas af kalksten, men på den östra af hälleflinta, 
och mellan dessa ofyndiga väggar innehar en bredd 
af une^efär 15 famnar, är nemlioen icke till hela 
denna bredd ma I införande, utan består af flera, 
invid och på ett kort afstånd från hvarandra jemn- 
sidigt fortlöpande, malmparalleler, från hvarandra 
åtskiljda genom mer och mindre mäktiga lager 
ofyndig kalkslen, som parallell med slryknings- 
linien i N.N.O. till N.O. genomdraga malmslocken. 
Dessa lager af ofyndig kalk, som sålunda afdela 
Silfbergsgrufvornas malmslock i Irenne malmj^a- 
ralleler, — den östia, den mellersta och den ve- 
stra, — hafva hvardera öfverhufvud en mäklighet 
af 1 — 2 famnar, men denna deras mäktighet tyc- 
kes såväl å ena sidan någongång ytlerligare ti II laga, 
