110 
Enligt hvad undersökningarna i de på större 
djup belägna oiter eller arbetsrum, der den östra 
malm para Helen varit inlagen, utvisa, utgöres dessas 
östra väggar alltid af bälleflinla. Uti den längst 
i söder beläsna Södra Siltbortjst^rurvan , der sam- 
ma parallel alltifrån dagen biifvit efterföljd genom 
den från Hornemans sänkning neddrifna s. k. Östra 
Pallstrossen, har liälleflintan , äfven i dagen der- 
städes anslående, ständigt också på djupet åtföljt 
brytningarna. Då således nu den i östra slutt- 
ningen af Koxutberget, öster om hela denna gruf- 
vesträcka anstående hälleflintan, tydligen icke kan 
anses såsom annat än utgåendet i dagen af det 
hälleflintlager, som under brytningarna funnits ut- 
göra en gräns for malmfyndigheten mot öster, så 
följer också deraf, att vid de lägre afvägningarna 
i de olika grufvorna, der denna gräns ännu icke 
biifvit uppnådd, mycken malmfyndighet ännu 
torde vara outtagen. De bifogade Profilerna å Fol. 
12 torde upplysa detta närmare. Malmstockens 
gräns mot vester utgöres deremot af kornig kalk- 
sten, som dels och aldra vanligast tillhör den mörk- 
grå varieteten, dels också är hvit eller gråhvit. 
Dessa båda artförändringar förekomma nemligen, 
efter hvad iakttagelserna såväl i dagen som på 
djupet ådagalagt, ofta i ett och samma lager utan 
någon viss ordning om och med h varandra blan- 
dade. Den mörkgrå (jernbindiga) kalkstenen är 
dock den allmännast förekommande. 
Enligt ett sednaie meddelande liar likväl den an- 
tiälFade malmen icke fortfarit längre än några fot, 
hvarefter en hårdborrad randig liälleflintiik bergart 
vidtagit uti ortbroltet. Den vestra paialielen, hvil- 
ken efter någon fortsatt drifning snart torde träffas, 
borde då vid detta djup i '^lället hafva en mtra 
betydlig uiäklighet. 
