115 
om gruFvans återupptagande Men då under väg* 
garnes rensning elt fall liär limade, hvarvid tvänne 
menniskor lillsatte lifvet, inställdes åter 1842 allt 
arbete i denna farliga grufva» 
Norra Silfbergsgrufvan , hvars östra och ve- 
stra dagkljfter bestå af niörkgrå kornig kalksten > 
är, såsom Profden .3 på Fol. 12 visar, från dagen 
till dess närvarande djup nästan lodrätt afsänkt. 
Den mellan de ofjndiga väggarna inneslutna fyn- 
digheten har såväl efter strykniui^en som stupningen 
varit genom ett lager ofyndig kalk afdelad i tvänne 
särskildta malm streck. I dagen synes detta kalkstens- 
lager hafva varit af mindre betydenhet, men der- 
emot på djupet så tilltagit i mäktighet, att dess bredd 
vid 60 famnars djup varit 2 — 3 famnar. Vid 70 
faumars afvägning hade detsamma så utbredt sig, 
att den på ömse sidor stående n^ialmen till det 
mesta försvunnit på botten och str^xt derpå hade 
en sväfvande hälleflintsköl framskjutit från östra 
väggen och alldeles afskurit malmfyndigheten* 
Denna torde dock sannolikt åter öppna sig under 
skölen och kunde i så fall uppsökas med en ort 
från Bergråttan. Norra Silfbergsgrufvans östra 
malmparallel deremot är icke vidrörd förr än på 
några 70 famnars afvägning, genom de nedanom 
grufvans botten från Machins- och Wattholmagruf* 
vorna drifna orterna Bergråttan och Hoppet (FoL 
12, Prof. 3). 
Wattholmagrufmn skall hafva varit en urgam» 
mal skärpniug, som af Wattholma bruk på 1670- 
talet blifvit upptagen, men 1694 för lingångens 
besvärlighet ånyo öfvergifven vid 14 famnars djup 
under lafven. Grufvan upptogs åter 1706 och 
arbetades till 1797, dä dess djup var 83 fam- 
nar under afvägningspunkten och mest hela bot- 
