116 
ten malmlom af en inkommen liälleflinlförtryck- 
ning. Ända från 1797 lill 1830-talet låg clen öde 
och dess botten till flera famnars höjd öfvertäckt 
med is och stalp: dock gjordes under tiden der 
något slrossarbete i väggarne dels på isen och dels 
på liänglafve. Sedan genom grufvans täckning un- 
der vintrarne de sednare åren, i förening med 
anbragt väder vexlingsanstalt och tid tals anställda 
tillmakningar mot ismassorna, grufvan blifvit i 
det närmaste befriad från is, beslöts 1835 att åter 
upptaga denna nu så lång tid ödeliggande griifva. 
Väggarna reiisades och något arbete anställdes de 
följande åren i orten Hoppet, men, sedan flera 
bergras litet emellan inträffat från den sköliga ve- 
stra väggen, upphörde åter allt arbete härstädes 
år 1842. 
Grufvan har visserligen, dels för ras på bott- 
nen och dels för väggarnas farliga beskaffenhet, 
icke kunnat underkastas -en närmare granskning 
och den deröfver upprättade profilen 4 på Fol. 12 
är således, hvad bergarternas och malmens inbör- 
des gemenskap med hvarandra beträffar, till en 
del också endast ideel. Men en jemnforelse mel- 
lan denna och de andia närbelägna, på samma 
malmstock uppslagna, grufvorna tyckes dock berät- 
tiga till den föreställningen, att äfven Watthol- 
magr. är drifven efter flera malmparalleler, h var- 
till också den på östra gruf vebi ädden i äldre ti- 
der anlagda, men snart öfvergifna, sänkningen, Silf- 
hergsskärpningen kallad, ger någon anledning. En 
af dessa malmparalleler har först på större djup 
kommit att efterföljas: stående intill den östra 
hällellintväggen är den densamma, på hvilken 
fältoiterna Arfvcdsson och Hoppet (Fol. 9, 10; Fol. 
12, Prof. 4) blifvit anlagda och skulle således ännu 
