118 
anseende till malmens minskning och halt af svaf- 
velkis samt ökadt vattentillopp af starka vattu- 
läckor i väggarna, upphörde åter arbetet 1783. 
Kaptensgr. nyttjades sedan till vattendunt för de 
andra Silfbergsgrufvorna ända till 1817. Ar 1834- 
började man rensa grufvan från den myckenhet 
is, som under 50 års ödeliggande fått der ostördt 
samla sig, och hvarmed fortfors till 1843. Sedan 
den tiden är grufvan likväl icke aibetad på bot- 
ten ^ utan endast en fältort på några 30 famnars 
afvägning uppslagen och afsänkt i norra väggen 
mot Wattholmagr. på den i bandet mellan gruf- 
vorna befinlli^a rika och skölis^a malmen. 
Kaptensgrufvan innehåller både i östra och 
vestra vä,L>gen kalksten, allt från dagen till dess 
närvarande djup. Fyndigheten, innesluten mellan 
dessa väggar, har fortfarande blifvit efterföljd till 
ett djup af 56 — 57 famnar, då den blifvit afsku- 
ren af en flera famnar mäktig sköl af hälleflinta, 
stupande 50^ — 60* från lodlinien mot vester. I 
anseende till den afsänkning, som skett i denna 
sköl, i tanka att under densamma åter påträffa 
malm, synes det visserligen vid en flygtig gransk- 
ning, som skulle grufvans östra vägg vid botten 
bestå af hälleflinta, men detta är endast skenbart, 
ty ett närmare efterseende några alnar högre upp 
ådagalägger äfven i denna, likasom i vestra, väg- 
gen, kalkstenens närvaro. Grufvans mycket un- 
derbrntna och öfverhänsande östra väs^gf och das:- 
öppningens sneda läge i jemnförelse med de andra 
grufveöppningarna ger emellertid en stor anledning 
till den förmodan, att hela bredden mellan de 
ofyndiga väggarna icke bestått af en enda malm- 
parallei, utan att äfven här förefunnits tvänne, 
fastän den ofyndiga kalkstensklyft, h varigenom de 
varit åtskiljda, här troligen varit af mindre be- 
