119 
lydenhet i jemuförelse med den i Norra Silfbergs- 
grufvan. Tyvärr har genom egen granskning in- 
gen rätt säker upplysning härom kunnat vinnas, 
och icke heller finnes någon anteckning i detta 
hänseende, till ledning och stöd för omdömet, 
qvarlemnad. 
Genom den nyssnämnda försök ningsorten 
uti östra väggen har man påträffat en an- 
nan mahnparallel , nemligen den östra, som med 
flera famnars afsänkande också bhfvit efterföljd, 
men slutligen lemnades i anseende till malmens 
kisifi^a beskaffenhet och svårigheten att hålla sjruf- 
van fri från tillflödande vatten På större djup 
är den likväl sedermera öppnad från Djup- och 
Wattholmagrufvorna genom orterna Arfvedsson och 
Hoppet. Tvärorter anlagda i dessa sednare or- 
ters vestra väggar skulle säkerligen påträffa Kap- 
tensgrufvans gamla fyndighet under den förut 
omtaha afskärande hälleflintskölen, 
Djupgrufvan synes vara en bland de äldsta, 
om icke den äldsta bland härvarande grufvor, ty 
redan 1656 säges den hafva legat öfver 100 år 
öde. Tillika med S. Silfbergs- och Kaptensgr. 
upptogs den 1669 och arbetades till 1686, upp- 
togs åter 1701, men ödelades ånyo 1743 vid 53 
famn. djup och låg så öde till 1797, då den äter 
belades med arbete, h vilket sedermera alltjemnt 
blifvit fortsatt. 
Efter all sannolikhet torde malmstocken äf- 
ven uti denna grufva hafva varit efter stryknin- 
gen afdelad genom ofyndigt berg i flera paralleler. 
Den vestra malmparallelen arbetades först från 
dagen till några 30 famnars djup, men blef dä, 
under genomsänkandet af en vid detta djup in- 
kommen afskärande hälleflintsköl, borttappad och 
frångången. 1 stället intogs vid detta djup först 
