124 
har utgjort en gräns för malmförandet åt denna 
sidan. Sålunda kan man ännu se densamma uti 
östra väggen såväl på Östra Pallstrussen under 
Hornemans Scbacht (Fol. 7) som vid grufvans 
nuvarande botten, i hi ottet af den i Prägelns östra 
vägg invid gafveln anlagda lilla ortingången (Fol. 
10). — Vestra dagkli/ften af S. Silfbergsgr. åter 
består af mörk jernbindig kalksten, b vilken, öfver- 
allt i mer ocb mindre grad blandad med b vit 
eller bvitgrå kalk, i sin ordning begränsat mahn- 
förandet på veslra sidan ocb ännu återfinnes i ve- 
stra väggen af Vestra Pallstrossen ocb af Skattkam- 
mar-Försöket (Fol. 6, 7) samt på större Jjup uti 
Myntets vestra vägg (Fol. 8, 9). 
Emellan denna bälleflinta i östra ocb kalk- 
stenen i vestra väggen bar grufvans malmfyndig- 
bet baft sitt läge, strykande N.O. — S.V. med nå- 
gra graders lutning från lodlinien mot vester. 
Dock bar, såsom förut är nämndt, grufvan icke 
till bela dess bredd mellan dessa väggar varit 
malmförande, utan under större delen af sin fort- 
strykning på djupet varit genom en ofyndig kalk 
afdelad i tvänne särskildta lager. Detta mellan 
de båda malmparallelerna framstrj kände kalk- 
lager qvarstår ännu såsom östra dagklyflen af den 
egentliga S. Silfbergsgrufvan ocb äger der en större 
mäktigbet, men synes mot djupet bafva vid 56 
famnars afvägning mycket afsmalnat eller till ocb 
med utkilat, för att snart derpå vid 59 — 60 famn. 
djup åter vidtaga ocb med något ökad mäktigbet 
forlsätta till närvaiande djup. 
Malmstocken i Södra fältets Storgrufvor, som 
i allmänbet innebåller en rikare, d. v. s. med 
kalk ocb cblorit mindre impregnerad malm, än 
den i Mellanfällct , är derernot ofta i större eller 
mindre grad orenad af andra främmande skad- 
