127 
jeformigt på ett kort nfstand från h varandra rät- 
linigt grupperade körtlar. 
Till den förra kategorien liörer den malm- 
stock, på 11 vilken Wei^wiers-^ Bond- och Kungs- 
grufvorna äro arbetade. Den är nemligen, med 
en niäktighet af 3 — 5 famnar, hittills uppslagen 
på en längd af 70 famnar, men torde möjligen 
hafva en ännu större utsträckning. Den fyndig- 
het, på h vilken den numera ödelagda Rochettesgr. 
är bruten, tillhörer nemligen utan tvifvel samma 
raalmlager, på hvilka dessa grufvor äro anlagda, 
fastän här mera hoptryckt mellan de ofyndiga 
bergväggarna. Sjelfva denna grufvas läge, rela- 
tivt till de andras dagöppningar, och de fältorter. 
Ugglas och Rochettesorterna , (Fol. 5, 6 och 8), som 
från Norra Kungsgrufvan blifvit på större djup 
införda inpå Rochettesgrufvans utmål, antyda nog- 
samt ett sådant sammanhang. Å en annan sida 
skulle man, att dömma efter malmens stryknings- 
linie och grufvornas läge relativt till Mellanfällets, 
kunna föreställa sig, att de möjligen vore upp- 
slagna på en nordlig fortsättning af den der be- 
fintliga malmfyndighet och i så fall sannolikt på 
den del deraf, som genom Örnersgr. samt San- 
dels, Risells och Bolagsorterna blifvit öppnad. Ty 
att Jord- och Ödesgrufvornas mäktiga malmlager 
möjligtvis har sin fortsättning på vestra sidan om 
Kungs-, Bond- och Werwiersgrufvorna, har man 
åtminstone någon anledning att förmoda, såväl 
genom en i början af 1700-talet straxt norr 
om Ödesgr. verkställd jordrymning, kallad Dal- 
karlsgropen, som ock genom en dylik i sednare 
tider straxt vester om Bondgr., der malmförande 
klyft äfvenledes träffades. Men huru härmed verk- 
ligen förhåller sig, derom sväfvar man ännu i 
okunnighet, emedan några betydligare fältarbeten 
