128 
från ena eller andra sidan ämiu icke Llifvil verk- 
ställda, för att utröna sanna förhållandet. 
Det rnalmlager, på hvilket Kungs-, Bond- och 
Werwiersgrufvorna äro arhetade, onigifves, i lik- 
het med det vanliga förhållandet här vid Danne- 
mora, både i hängandet och liggandet af mörkgrå 
kornig kalksten, som icke allenast visar sig på 
östra och vestra dagklyfterna af Kungs- och 
Bondgrufvorna, utan också ständigt medföljt un- 
der deras afsänkande på djupet. Ehuru på Wer- 
wiersgrufvans dagklyfter, der de äro åtkomliga, 
en sådan kalksten numera ingenstädes är syn- 
lig, utan i stället en med chiorit mer eller min- 
dre blandad hälleflinta uppträder, hafva brytnin- 
garne på djupet likväl ådagalagdt, att malm- 
fyndigheten äfven der inneslutes utaf en dylik 
kalksten. M^^llan Bond- och Werwiersgrufvorna 
är malmlagret i sned riktning afskuret af en mäk- 
tig, nära stående, hälleflintsköl, som alltifrån da- 
gen till nuvarande djup innehafts i östra och nord- 
östra väggarna af Werwiersgrufvan och för lin- 
gångens beqvämlighet skull der äfven till en del 
måst nedtagas, tillika med den kalksten, som på 
denna sida begränsat malmen. Man ser hälleflin- 
tan ännu tydligt anstående i grufvans nordöstra 
vägg alltifrån dagen nedåt och den sjnés äfven 
på botten i östra och en del af syd vestra väggen 
(se kartan). Detta är efter all anledning samma 
sköl, som, under sin fortstr> kning mot norr eller 
nordnordost, blifvit påträllad icke allenast i Bund- 
grufvans vestra tväroit Bondgumman (Fol. 7) vid 
57 famnars djup, der hälleflinlan änim ses anstå- 
ende i ortbrottet och några alnar ut mot giman, 
utan äfven vid ungefär 60 famnars afvägning in- 
kommit och äimu fortfar i S. Kungsgrufvans ve- 
stra 
