166 
Deiuia för Skandinaviens fauna nja art är 
skild från de öfri^a genom kroppens svarta opaka 
färg, hvila vingar och snölivita halteres. Anten- 
nerne svarta, plymen med hvitaklig spets. Föt- 
terna helt och hållet svarta, de bakre temligen 
långhåriga. Den är bland de minsta i slägtet. 
Meigen har blott beskrifvit honan. 
Ceratopogon hortulanus var. b. Sparsamt i Berga 
skogsängar d. 5 Augusti. Den har vid 
basen af abdomen en rödaktig fascia, 
sådan den äfven beskrifves hos ett af 
Professor Zetterstedt funnet honindivid. 
Cecidomyza obscuripes nob. : testacea, opaca ; ab- 
domine sanguineo; thoracis vittis 3 brunnescen- 
libus; antennis fuscis, articulis subrotundatis; 
alis cinereis, halteribus fuscis; pedibus nigrican- 
tibus, femorum basi testacea?. (Long. Il — 1| lin.) 
På fuktiga ängar vid Hörsne, och i Ledebro- 
mjr straxt nedanför prestgården, fann jag 5 exem- 
plar d. 10—24 Juli. 
Liknar Zetterstedts äfven på Gottland funna 
Cecid. protuberans, hvars hona den möjligen kunde 
vara; men genom färg och pictur är den så be- 
tydligt af vikande, alt jag måste anse den för egen 
art. De nå»ot mörka antennerna äro län2;re än 
thorax, hos några individer tycker jag mig kunna 
räkna 15, hos andra 17 leder, som äro rundakti- 
ga, tätt sittande och småhåriga. Den smutsigt 
gula thorax framskjuter tydligt öfver hufvudet och 
har på ryggen 3 ljusbruna långstrimmor. Abdo- 
men blodröd. Vingarne grå, tinludna; inre kanten 
tydligt fransad. Halteres mörka med ljusare stjelk. 
Fötterna tjocka, nästan nakna, svartaktiga; höftle- 
derna och lårens bas smutsigt gula; tibier och tar- 
ser alldeles svarta. 
